Dette er Mark Trevor...
fra stedet med den ueksploderede raket.
Omkring 100 meter fra hvor jeg står nu...
er soldaterne begyndt at grave ned til V2-sprængmekanismen...
som for kun en time siden slog ned fra Londons sone himmel.
Det er den første bombe af denne type, der rammer uden at eksplodere.
Man kan høre soldaterne rapportere om status.
Vi er næsten nede ved sprænghovedet. Jorden bliver fjernet hurtigt.
Vi må tage det stille og roligt nu.
Der er risiko for, at bomben pludselig flytter sig.
Soldaterne ved, at i et lille kammer bag sprænghovedet på V2'eren...
ligger Sterg-enheden.
Ledningerne fra denne avancerede mekanisme til affyringsbroen...
skal skæres over for at forhindre en eksplosion.
- Hvordan er forbindelsen, Alan? -Fin.
Tak, frøken.
De kan desværre ikke komme forbi. Der er en ueksploderet bombe derude.
Det ved jeg, men jeg skal over til den barrikade.
Det går ikke.
Avisen vil vel ikke have, at De går i døden for en historie, vel?
Den kræver det faktisk.
- Nå, men det er på eget ansvar. -Tak.
Vi har afdækket panelet...
som vi skal have åbnet for at komme ind til Sterg-enheden.
Jeg troede, englene kom efter eksplosionen.
Tak, sergent.
Men jeg er fra New York Standard, og det er næppe himlen.
- Tror De, det tager lang tid? -Tja, det er et risikofyldt arbejde.
Hvis De stadig er her, kan vi måske drikke morgente sammen.
Fint. Jeg bruger to stykker sukker.
Hvis jeg var Dem, ville jeg skynde mig væk.
Det er svært at vide, hvornår den tingest eksploderer.
Den ser så fredfyldt ud.
"Er gået i seng. Vil ikke forstyrres."
Hvad laver De her, frøken Scott?
Det samme som Dem, hr. Trevor: forfølger en historie.
Forstår De ikke, at den tingest kan eksplodere når som helst?
Det er jo historien.
Pokkers. Regn er det sidste, vi har brug for.
Jeg vil tale med Dem.
- Kald, når de når ind til sprænghovedet. -Javel.
Hej.
Jeg sagde, du ikke skulle komme.
Regnvejret gør det dobbelt så farligt.
Jeg indrømmer, at det ville være rarere derhjemme.
Du bliver forkølet, nyser og får bomben til at gå af.
Så er det ude med os.
Sergenten sagde, vi kan blive til i morgen.
Ved du, at hvis vi bliver her indtil da...
så bliver det den længste tid, vi har været sammen i tre uger.
Det kan endda være, at vi dør sammen.
Skræmmer det dig ikke?
Da jeg mødte dig, lovede jeg mig selv at tilbringe resten af mit liv med dig.
Lige meget hvor kon det er.
- Skræmmer det dig? -Nej.
Som de forventede det. De afdækkede hovedet helt...
og så gled tingesten længere ned.
Kan han ikke vente til regnen stopper?
Det er et kategori A1 arbejde. Det betyder: "Gør det nu."
Nu...
- Værsgo at gå i gang. -Ja. Du må hellere komme væk.
Vi har nu åbnet panelet på bagsiden af sprænghovedet.
Der er en masse elektrisk udstyr...
og jeg kan se Stem-enheden.
Der er fare for, at soldaten kan blive dræbt...
-ved at rode med ledninger i regnvejr. -Det er rigtigt.
Okay, lad os forsøge.
Du er helt våd.
- Det har jeg hørt før. -Hvornår?
Du stod jo på kajen og ventede på at redningsflåden skulle komme...
da den ramte en mine.
Ingen dødsfald, kun nogle mænd, der svømmede i land...
og en af dem var mig.
Åh, du så vældig sjov ud.
Ja, med halvdelen af mit tøj sprængt i stykker fra eksplosionen...
og du grinede bare og sagde, "Du er helt våd."
Det var dit vrede udtryk.
Åh, Mark, det er skøn, er det ikke?
Man bruger hele livet på at lede efter kærligheden de rette steder...
og blandt de rette mennesker.
Og så bryder der krig ud...
og du finder det, du ledte efter, ved at svømme rundt i havet.
Halvt druknet.
Det hjalp ikke, at du spurgte, hvordan det var at blive reddet...
efter selv at have reddet nogle andre.
- Du må have hadet mig. -Professionel jalousi.
Jeg tog jo ud på redningsflåden efter en historie, og du fik den.
Vigtigst af alt fik jeg dig.
Det er jeg evigt taknemmelig for.
Mark, han klipper ledningerne over nu.
Der er et dobbelt kabel, der løber i begge retninger.
Kablet er isoleret...
og jeg må skære isoleringen af for at adskille de fire ledninger.
Og så må jeg klippe de fire ledninger over enkeltvist.
Nu har jeg skåret isoleringen af.
Nu kommer den svære det.
Soldaten klipper nu ledningerne over.
En.
To.
Tre.
En til.
Fire. Sådan.
Det må jeg hellere prøve igen engang. Jeg er ikke sikker på, jeg kan huske det.
Hallo?
Hallo? Sara?
Hallo?
Sara, det er Jake. Hallo?
Sara?
- Hvornår ringer de tilbage? -Det gør de måske ikke.
Så heldig er der ingen, der er.
- Hvad er der galt? -Ingenting.
Hvorfor ser du sådan på mig?
Jeg tænkte på, hvor godt jeg kender dig...
og dog så lidt.
Hvad vil du vide, ud over at jeg elsker dig?
Jeg vil vide alt.
Hvor du blev født, hvor du voksede op...
Jeg er født i en landsby, der hedder St. Giles i Cornwall.
Og der voksede jeg op. Det er alt.
Det er kun starten. Fortæl mig om det.
- Jeg vil hellere... -Korn nu, Mark. Fortæl.
St. Giles? Det er et sted på størrelse med min hånd.
Jeg kan godt lide små steder. Jeg er født i sådan en by.
Hele dagen kan man høre den ensomme lyd fra mågerne...
og man kan indstille uret efter tidevandets kommen og gåen.
Hvad lavede du der?
Jeg gik i skole, blev ældre og fik arbejde for BBC.
Da krigen brød ud, forsøgte jeg at komme i Hæren...
men de syntes, jeg var mere nyttig med en mikrofon end et våben.
Du har lige sprunget nogle år over.
Årene i Cornwall? De var ikke så spændende.
Jeg arbejdede på fiskerbådene, studerede om natten...
og boede i en hytte på Tregenna Hill.
Åh, Mark, tag mig med dertil. Jeg vil se alle de steder, du elskede.
- Møde alle de mennesker, du kendte. -Du ville kede dig.
Nej, jeg ville ikke.
- Åh, Mark, slip mig aldrig. -Aldrig.
- Ved du, hvor meget jeg elsker dig? -Det ved jeg.
Kun halvdelen af det.
Jeg har stadig masser af kærlighed at give.
Jeg elsker dig mere, end jeg har elsket noget andet i mit liv.
Sig det igen.
- Du er en grådig kvinde, Sara. - Åh, ja.
- Der er noget, jeg ikke har fonalt. -Hvad?
Om min chef, Carter Reynolds.
Jeg har arbejdet for ham længe. Næsten 10 år.
Og da jeg forlod New York...
spurgte han, om jeg ville gifte mig med ham.
Jeg forstår.
Det var ikke første gang, han spurgte.
Men denne gang sagde du "ja".
Af taknemmelighed for alle de ting, han har gjort for mig.
Ting, som jeg vil fortælle dig om en dag.
Men nu vil jeg fortælle ham, at jeg har fundet dig, Mark.
Sara, hør her...
Sig mig blot en ting...
at vi altid vil være sammen. Sig det.
Ja, altid.
Hvor længe kan du lytte uden at svare?
Du giver dig først.
- Det lyder ivrigt. -Vækkeopkald?
Det må være Jake. Jeg må hen på kontoret.
- Jeg skal nok køre dig. -Kys mig først.
- Vi ses i aften. -Ja, skat. Farvel.
- Jonesy. -Hej, frøken Scott.
Hvorfor er De her stadig? De skulle være gået for timer siden.
Jeg har fået et telegram, frøken Scott. Om min søn.
- Ham, der er i Hæren. -Åh, Jonesy, han er da ikke...
Er der noget, jeg skal gøre? Arkivere eller skrive på maskine?
Jeg giver Dem noget, jeg har lavet i eftermiddags.
- Hej, Nancy. -Hej, frøken Scott.
- Fire kopier, og de skal være klare. -Javel, frøken Scott.
Det er jeg ked af, Jonesy.
Fire kopier, klare. Det klarer jeg med det samme.
SARA SCOTT SIGER
I går aftes så jeg mænd i kapløb om livet mod en bombe...
SARA SCOTT SIGER
Hun hedder Jonesy. Hun er kendt for sin punktlighed.
I morges da jeg ankom...
- Er De ikke færdig endnu? -Lige akkurat.
Hvorfor sidder De så her? Ved De ikke, hvad der sker derovre?
- Pokkers! Det havde jeg glemt. -Glemt?
- Kan De sige det uden skam i livet? -Jeg kommer nu.
- To konger. -Pas.
- Hvad er højeste indsats? -Himlen er grænsen. En shilling.
Så er der ikke langt til himlen.
- Spil nu bare. -Du er søreme glad.
Vi sendte tingene ind, så de kunne blive færdige i New York...
imens vi knokler løs her, og du fjoller rundt med en bombe.
Startbeløb er en sixpence.
- Noget vildt? -Ikke andet end taberne.
- Noget nyt? -Jeg tager tre.
- To. -Hun har tre ens.
Sun for dig.
Sara .
Jeg satser en shilling. Ja?
En faldt ud af et fly og vil have Sara til at gribe ham.
Hvem?
Åh, det er vidunderligt, Jonesy. Tak.
Slagteren har lovet min hushjælp to koteletter.
Du ved, hvordan slagtere er: fulde af løfter.
- Hvad tid spiser du? -Kl. 21.00.
Sig du hellere kl. 20.00.
- Okay, hvad har du? -Fuldt hus. Konger og 4'ere.
Hvorfor kl. 20.00?
Fordi du skal være i lufthavnen kl. 21.30.
Jeg har desværre en aftale.
Chefen lander med et fly.
- Det kan han da ikke. -Hvorfor ikke? Han har råd.
Sikke nogle dårlige kon.
Jeg troede, han var i Regensburg med Pattons hær.
Det var han. Nu er han i et fly på vej hertil.
- Så er det nok. Jeg er ude. -Hun spiller én hånd og giver op.
Beklager. I morgen aften.
Jeg er også ude. Og fingrene væk fra mine penge.
Når chefen kommer, forventer han, at hans slaver er der.
Jeg sagde jo, jeg har en aftale.
- Med Mark. -Ja.
- Så jeg kan mødes med Reynolds her. -Du møder ham i lufthavnen.
Hvad forskel gør det? Du må sige det til ham før eller senere.
Det ved jeg. Jeg er bare en kujon, Jake.
Hvad tror du, han vil gøre, når jeg siger, jeg gifter mig med Mark?
- Hvad gør du? -Det er sandt.
- Hvornår er det sket? -Jeg spurgte ham næsten her til aften.
Jeg tror heller ikke, jeg tager i lufthavnen.
Han vil forstå det.
Reynolds? Han er kendt for at gå løs på folk for mindre end det.
- Du er en stor hjælp. -Jamen, du spurgte selv.
Vi ses.
I dag sagde jeg til hr. Bunker:
"At lytte til hr. Trevors udsendelser rører mig næsten til tårer."
Det er da ikke noget at skamme sig over, fru Bunker.
De er så gode, at selv hr. Trevor kan bryde ud i gråd.
Meget morsomt.
- Tak, fru Bunker. -Det var da så lidt.
- Klokken er 21.00, frøken Scott. -Tak for påmindelsen.
Jeg beklager, Mark, men jeg må gå nu.
- Vent lidt, Sara. - Det kan jeg ikke, skat.
Jeg skifter hurtigt, og så kan vi drikke kaffe sammen.
Kom nu, se ikke så nedtrykt ud.
- Vi er klar til kaffe, fru B. -Javel, frøken Scott.
Her er Deres kaffe, hr. Trevor.
De må undskylde, at jeg siger det, men De ser træt ud.
- Ja, det er jeg også. -Nå, men det er det samme.
Krigen er snart ovre, og så kan vi alle få hvilet ud.
Mark, jeg kommer til at gå glip af din udsendelse.
Du går ikke glip af noget.
Sådan bør du ikke tale om dit arbejde.
Det er mit privilegium.
Er du sikker på, du skal i lufthavnen?
Når chefen kommer, skal hele kontoret hente ham i lufthavnen.
- Jeg skal jo også fortælle ham det. -Hvad?
Om os. Og hvor ovenud lykkelig jeg er.
Han vil kaste et hidsigt blik på mig og komme med en sarkastisk bemærkning.
Men jeg er klar.
Faktisk klæder jeg mig på til lejligheden.
Jeg skal mødes med et tog fyldt med tilbagevendte krigsfanger.
- Kan du komme forbi senere? -Nej.
Jeg kommer ikke tilbage.
Når krigen er ovre, tager vi på en ferie sammen.
Vi kan køre til Spanien og leje en villa ved havet.
Hver morgen vækker jeg dig og trækker dig ud på en svømmetur.
Sagde du, at du ikke kommer tilbage i aften?
Ja.
Bliver det så sent?
Kom og sæt dig ned et øjeblik.
- Det kan jeg ikke, skat, jeg har ikke tid. -Det er vigtigt.
Okay-
Det er sikken Jake.
Hallo?
Ja, Jake, jeg er her stadig.
Jeg er faktisk i bad og er ikke klar før om et par timer.
Okay. Det var bare ønsketænkning.
Henter du mig? Jeg skal nok være klar.
Sara, jeg kan ikke komme tilbage i aften eller nogen anden aften.
Hvis det er for sjov...
Jeg er gift. Min kone bor i Cornwall med min søn, Brian.
Jeg kan ikke tro det.
Er der andet jeg skal gøre, inden jeg går, frøken Scott?
Nej, tak, fru Bunker.
Jamen, så siger jeg godnat. Godnat, hr. Trevor.
Jeg lytter til Dem på den trådløse.
Det kan ikke være sandt.
Der er ingen undskyldning, Sara. Ingen.
- Hvorfor sagde du ikke noget? -Der er som sagt ingen undskyldning.
Medmindre det er nok at sige, at jeg er forelsket.
Jeg kunne ikke sige det. Jeg ville ikke miste dig.
Og jeg var på vej til lufthavnen for at fortælle Carter, at jeg...
Jeg har tænkt over det, indtil jeg ikke kunne mere.
Hver gang jeg så dig, vidste jeg, at jeg måtte sige det.
- Mark, hvad skal vi gøre? -Det ved jeg ikke.
Jeg vil ikke såre dig, Sara.
Det ved jeg, skat.
Men jeg vil heller ikke såre min kone og mit barn.
Hvad kan jeg sige?
- Elsker du hende stadig? -Det ved jeg ikke.
Ved du det ikke?
Men du kan elske med mig, og du kan sige...
Hvert et ord, jeg sagde til dig, er sandt.
Åh, det er morsomt, Mark. Det er meget morsomt.
- Jeg forventer ikke, at du forstår. -Nej, forvent ikke det.
Bare sig, at jeg skal gå.
- Hvorfor? For at gøre det nemmere? -Det bliver ikke nemt.
Når du har besluttet, hvad du vil, så lad mig vide det.
- Er Sara klar? - Om et øjeblik.
Førhen var hun altid på stedet fem minutter før, det gik løs.
Nu er hun hele tiden sen på den.
Kom nu, Sara. Skynd dig.
Nå, hvordan går det, Mark-drengen?
- Det går fint, Jake. -Det er jeg glad for at høre.
- Hvordan ser tiden ud, Jake? -Ikke godt.
Skal vi smide dig af på hotellet?
Ellers tak, der kommer en og henter mig.
Okay-
- Farvel, Mark. -Farvel.
- Hvad er der galt? -Ingenting.
Den fyr, Mark...
- Hvad med ham? -Den måde, han kigger på dig på.
Det virker som om, han venter på, at der sker noget, så han kan redde dig.
Hvor længe er det siden, at du har set chefen?
Ikke siden jeg var i Europa.
Jeg så ham for omkring fire uger siden.
Han kom forbi, da han var på vej til Indien.
Han nævnte dig.
Hvad sagde han?
Han sagde, "Hvis du ser Sara, så sig, at hvis hun ikke bliver skudt i Italien...
"eller køn over af en tank i Afrika...
"så får hun mere i løn."
- Sagde han alt det? -Hvert eneste ord.
Nogen må have holdt ham nede, siden han kunne være i ro så længe.
Fortæl mig, Sara. Hvad skete der?
Du kan sige til chefen, at jeg gerne vil have lønforhøjelse.
Den kampvogn, der kørte over mig, var her i London.
KANTINE
- Intet nyt? -Det kommer aldrig ind.
Hør, det kommer ikke hurtigere, fordi du er nervøs.
- Tag noget mere kaffe. -Nej, tak.
Har du planlagt, hvad du skal sige til Reynolds?
Det troede jeg.
Hvorfor ryger du ikke en cigaret, mens du venter?
Vent lidt. Der lander mere end ét fly.
Jeg ser efter, om det er ham.
- Hvad laver De i London? -Venter på det næste fly væk herfra.
- Hvortil? -Paris.
Hvor længe tror De, krigen varer ved?
- Hvornår har du fødselsdag? -Om få uger.
Den fejrer vi i Berlin med general Patton.
Dine rapporter til New York kommer for tæt på deadline. Pas på.
- Hvor er Sara? - Indenfor.
Hej.
Hvad har din gode, religiøse opvækst læn dig, Sara?
At vende den anden kind til.
Hvordan går det, Carter?
- Hvad med New York, Finlay og Mike? -De har det fint.
Som du ved, har jeg arbejdet som en gal.
Ja, din klumme er blevet bedre.
Det er skønt at se dig. Du har aldrig set bedre ud.
Alt er klan, chef.
Som i gamle dage mødes vi mellem to flyafgange.
Patton går mod syd langs udkanten af Böhmer Wald.
Han har en hær af artilleri og infanteri ved Regensburg.
- Talte du med ham? -Vi udvekslede et par ord.
- Hvordan havde han det? -Glad.
Hvornår mødes han med russerne?
De er i radiokontakt nu. Der går kun dage.
Har du hørt, hvornår Zhukov nærmer sig Berlin?
Russerne fortæller intet, heller ikke til Ike og præsidenten.
Hvor mange mit rykker de frem om dagen?
Det er fantastisk. De rykker 40 til 50 mit om dagen.
Hvor længe kan tyskerne blive ved med at kæmpe?
Ikke længe. De overgiver sig i tusindvis.
Hvorfor tager De til Paris, chef?
For at tale med hr. McLellan om omorganisering.
Så tager jeg til San Francisco.
Det er stedet, hvor de store nyheder sker.
Ikke et nyt Folkeforbund?
Fordi det første slog fejl?
Jeg er pessimistisk af natur.
Får jeg en dollar, holder jeg den op mod lyset.
Men denne gang tror jeg, det lykkes. Det skal det.
Hvorfor skal det lykkes, Carter?
Hvem skal sidde med omkring bordet?
De samme gamle personer?
Avisen støtter op omkring, at konferencen skal lykkes.
Vi straffer dem, hvis de løber deres vej...
og vi får ømme hænder af at klappe, hvis det lykkes.
Der har været nok myrderi.
En død mand med hovedet i mudderet på en mark er ikke en fredsløsning.
Det var alt, tak. Jeg er tilbage fra Paris i morgen eftermiddag.
Saml alle mand til en konference i morgen eftermiddag.
Og jeg vil tale med dig.
- Okay, hvad foregår der? -Vi holder stedet kørende.
Jeg mener med Sara.
Hun er bare lidt udkøn ligesom os alle sammen.
Hør, hr. Reynolds, jeg arbejder her bare.
Nedenunder var der en vildmark...
en vildmark skabt af bomberne.
Så langt øjet kunne se...
var der røg og ild, der nåede op til himlen fyldt med fly.
Og i lyset...
...stadig holdt øje med fjenden.
Flykaptajn William Briggs...
Du holdt mig informeret om hende. Det stoppede du med. Er det derfor?
Jeg sagde jo, det har intet at gøre med mit job her.
Det har alt at gøre med det. Hvad hedder han?
Mark Trevor. Han er journalist for BBC.
Vi taler om det på vej til lufthavnen.
Endnu en udsendelse i rækken af...
optagelser og observationer i krigen...
skrevet, fortalt og produceret af Mark...
Det lyder som en god udsendelse. Jeg fik ikke fat i mandens navn.
- Mark Trevor. -Det vil jeg huske.
Han kunne lave en god klumme i avisen.
Hvor kan jeg få fat på ham?
Du behøver ikke tjekke ham. Jeg kan fortælle dig alt.
Jeg kan også introducere dig.
- Hvor længe har du kendt ham? -Næsten en måned.
- Hvor godt har du kendt ham? -Meget godt.
Jeg må læse dine breve igen. Måske er der noget, jeg har overset.
- Jeg ville have sagt det i aften. -Hvorfor gjorde du det så ikke?
Tror du, du kan fortælle mig sidste nyt nu?
Jeg ville giftes med ham.
Ud over at du kom tilbage for at gifte dig med mig...
hvad stopper dig så?
Hans kone og søn.
Giv mig en cigaret, tak.
Hvor længe har du vidst det?
Jeg fandt ud af det for et par timer siden.
- Du har haft en begivenhedsrig aften. -Det er sandt. Begivenhedsrig.
Pak nogle ting sammen. Du skal til Paris med mig.
- Nej, Carter. -Hvorfor ikke?
Sagde han ikke, han var gift? Det betyder farvel.
Du er fri til at rejse.
- Jeg kan ikke tage beslutninger nu. -Jeg tager en for dig.
Jeg beordrer dig til Paris. Du arbejder stadig for mig.
Så siger jeg op! Jeg er færdig. Forstår du det?
Ja, men det ændrer ikke din kontrakt.
Der er tre år endnu. Jeg holder dig oppe på det.
Men han elsker mig, Carter. Forstår du ikke?
Han elsker sikken også sin kone.
Du er ikke blevet ramt nok, er det det? Vil du have mere?
Jeg vil have tid til at tænke.
- Og skal han hjælpe dig? -Ja.
- Sagde han det? -Jeg ved det. Jeg kan føle det.
Det er fint. Du kan føle det.
- Det bør du få på skrift. -Lad være.
Du ved, jeg har ret. Det nytter ikke. Tag med til Paris.
Jeg kan ikke tage med nu.
Så henter jeg dig på vejen tilbage, og så tager vi til New York sammen.
Hvad siger du?
Hvad kan jeg sige?
Et simpelt "ja" er nok.
- Tror du, jeg narrer mig selv? -Det ved jeg, du gør.
Jeg har bare et nederlag i vente.
Du har ret, Carter, jeg burde vide bedre. Det er bare...
- Bilen venter. -Jeg kommer nu.
Jeg er tilbage i morgen kl. 16.00.
Jeg skal nok være klar.
Pak ikke for meget, for vi har travlt.
Hvad har du?
Indtil videre kun hovedpine.
Tag en aspirin. Du har en halv time.
Sådan.
- Er det godt? -Nej, det er forfærdeligt.
Hvis jeg får mere tid, kan jeg gøre det værre.
Hvad er der galt med dig?
Undskyld, Alfy. Jeg kunne bare ikke her til aften.
- Hvis du ikke mener, det er godt nok... -Nej, jeg tror, det er okay.
Hvordan har De det, Jonesy?
Jeg føler mig lidt tom, frøken Scott. Men jeg er okay.
- Godnat -Godnat
- Kommer du ikke over til en drink? -Nej, det tror jeg ikke.
- Hør her, Sara... -Glem det.
- Jeg ved, det må have været svært -Ja.
Hvad tid skal vi klippe båndene i morgen?
Jeg sover til klokken 9.00...
medmindre bygningen styner sammen.
Godnat.
- Sara? -Det er Alan.
Bygningen er faldet. Tyskerne har overgivet sig i Italien.
- Hvad'? Hvor er du nu? -På kontoret.
De har accepteret alle de allieredes krav uden betingelser.
Hvad skal vi gøre?
Vi skal til Paris om tre timer, og derfra videre til Rom.
Jeg henter dig på hotellet klokken 6.00.
Jeg skal nok være klar.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Sloane 3718, tak.
- Vil De kalde på hr. Trevor for mig? -Javel.
- Sig til ham, at hr. Thompson venter. -Med det samme.
PAS PÅ MØRKLÆGNINGEN
Hey Sara.
- Hvor er Mark? -Han kommer nu.
Han sagde, I har besluttet at gøre det forbi.
Jeg vidste ikke, det bekymrede dig.
Jeg har været venner med dem i lang tid.
Hvis du var bekymret, hvorfor sagde du så ikke, han var gift?
Det burde jeg, men...
Åh, skat.
Jeg prøvede at blive væk. Jeg gjorde alt, hvad jeg kunne.
Jeg har ringet til dig. Da du ikke svarede...
Du må ikke forlade mig. Vi finder en løsning.
Sig, du føler det samme. Jeg beder dig!
Ja, vi finder ud af det.
Hvad med at komme af sted?
- Hvor skal I hen? -Tyskerne har overgivet sig i Italien.
- Vi flyver til Paris og så til Rom. -Nej. Lad dem sende en anden.
Skat, jeg skal af sted.
Men hvad med os?
Vi skal af sted, Mark. Farvel, Sara.
Bare husk, at jeg elsker dig.
Du kommer tilbage til mig, ikke, Mark?
Det lover jeg.
Pas på kulden.
Lyt til min udsendelse i morgen klokken 11.00 fra Paris.
- Vil De have mere toast? -Nej, det er rigeligt, tak.
Jeg havde en slem nat. Jeg drømte, jeg tabte rationeringshæfterne.
Og mig og hr. Bunker ødslede med pengene.
- Sikke et mareridt. -Ja, mon ikke!
Nå, men jeg går ud og ordner køkkenet.
Jeg tager den, fru Bunker.
Carter, hvorfor er du tilbage så hurtigt?
Jeg fik gjort forretningerne færdigt hurtigere.
Jeg tog et tidligere fly.
Du kommer lige til kaffen.
Sid ned.
Jeg har meget at fortælle, Carter.
Jeg så Mark, lige inden han tog til Paris.
- Sara... -Du må ikke være vred...
men jeg tager ikke med til New York.
- Vi finder ud af det, Mark og jeg. -Sara, hør her...
- Han lovede at... -Frk. Scott, den er 11.00.
- Det er Marks udsendelse. -Nej, vent.
Hvad? Jeg vil høre den.
Inden den starter... Jeg gjorde ikke arbejdet i Paris færdig.
Jeg ville selv sige det.
Dette er BBC hjemmeservice.
Vi beklager at måtte meddele...
at udsendelsen, der skulle være sendt nu...
er aflyst på grund af det tragiske dødsfald...
af vores rapporter, hr. Mark Trevor.
Hr. Trevor var en ud af mange, der omkom i en flyulykke...
i Le Bourget tidligt i morges.
Nej.
Det er en fejl.
Nej, nej, nej! Det er en fejl!
En liste over de omkomne i ulykken offentliggøres senere i dag.
Der vi! nu være en kort pause.
Carter, du har altid sagt, "tjek en historie, og tjek den igen."
Jeg har tjekket den flere gange.
Historien er ude i pressen.
TYSKERNE OVERGIVER SIG
HITLER ER DØD
KUN FÅ TIMER ENDNU
BEKENDTGØRELSE I DAG
OVERGIVELSE I DAG TIL DEN BRITISKE HÆR
FRED I EUROPA Hele den tyske nation overgiver sig
SEJRENS DAG - DET ER SLUT
MEADWAY PRIVATKLINIK
- Hvordan har hun det, doktor? -Bedre, men ikke godt.
Hun har været her i seks uger.
Seks uger er kon tid i dette tilfælde.
Sorg påvirker forskellige folk på forskellig vis.
I frøken Scotts tilfælde ved hun, han er død.
Men følelsesmæssigt er hans død som et mareridt...
som hun vågner fra, og så finder hun ham igen.
Der er dog et andet vigtigt problem.
- Hvad er det? -Hun vil gerne hjem.
Jeg har overbevist hende om at blive en uge endnu.
Men derefter kan jeg ikke holde på hende.
Doktor, sagde hun, hvad hun ville gøre?
Nej. Kun at hun vil tilbage på arbejde.
- Kan hun rejse alene? -Ja, det tror jeg.
- Okay. Må jeg se hende? -Ja, selvfølgelig. Kom med.
Hey Sara.
Hej.
Jeg forstår, du gerne vil af sted.
- I slutningen af ugen. -Stor pige.
- Hvad er min næste opgave, Carter? -At tage et skib hjem.
Jeg vil gerne blive i London lidt.
Bestemt ikke. Vi skal bruge dig i New York.
Jeg ville tage dig med, men jeg rejser i aften.
Der er et skib fra Plymouth på lørdag.
- Jake kan få dig med det. -Plymouth?
Ja. Du har godt af havluften.
Du skal intet lave ombord, ud over at spise, sove og hvile dig.
Sara, jeg ved, det har været hårdt, men det er ovre nu.
- Forstår du det? -Ja.
Mark er død.
Når nogen dør, må man samle sig selv op og komme videre hurtigt.
Det ved jeg.
Gør du ikke det, kan du skabe store problemer for dig selv.
- Hvad siger du? -Jeg skal gøre mit bedste.
Og jeg skal nok hjælpe dig så meget, jeg kan.
Jeg elsker dig, Sara. Jeg venter på dig.
Er det en aftale? Lørdag, fra Plymouth?
Det er en aftale.
Pas på dig selv. Vi ses i New York.
Hej.
- Er du klar? -Jeg har pakket.
Jeg har fundet et langsomt skib med en skøn, stor bar.
Det lyder godt. Bare jeg kunne byde dig en drink...
Hvem har læn dig at pakke? Man skal altid lade en flaske være.
Jeg kan byde dig en amerikansk cigaret. Der er kaffe.
Slap af. Jeg har det fint.
Du sejler først i morgen, så vi har en aften sammen...
så kan jeg fortælle om, hvordan jeg bankede min far, da jeg var lille.
Beklager, Jake. Men jeg rejser i dag.
Jeg vil ikke møde folk på toget...
så jeg overnatter i Plymouth i aften og går ombord tidligt i morgen.
Jeg skulle holde dig i kon snor, indtil de letter anker.
Jeg er næsten på vej.
Fra nu af klarer jeg mig selv.
Okay-
Jeg flyver selv i morgen til et møde i New York.
Næste stop: Japan.
- Så, farvel. -Så, farvel.
Og tak.
Jeg har ventet i timevis i kø på de her billetter, frøken Scott.
Hr. Klein, det var næsten som i gamle dage...
at se alle de folk købe billetter til en sejltur.
Min mand og jeg plejede at tage på ferie i Cornwall.
- Her er de, frøken Scott. -Tak, fru Bunker.
Der er nogle ting i køleskabet, som De kan tage med hjem.
Tak, frøken Scott.
Vi ses, Jake.
Cornwall.
Jeg har hørt om det sted før.
Ligger det ikke i den vestlige det af England?
Bland dig uden om, ikke?
Var der ikke en fyr, vi begge kendte, som boede dernede?
- Og hvad så? -Hvad er det, du vil?
- Jeg vil bare se hans hus. -Sikkert
Den billet til Cornwall er det samme som en tur på hospitalet.
Da jeg indså, hvor tæt Plymouth er på St. Giles...
Så tænkte du, at du ville tage forbi og få skabt dig nogle problemer.
Okay, Jake. Stop det.
Gør mig en tjeneste, søde. Lad være.
- Er du ikke sen på den? - Hør, Sara, vær nu sød.
Jeg vil bare se den by, han er født i.
Bare et kig. Og så skal du videre.
Den Gamle Skibskro - 15. århundrede
Alle pensionater er optaget.
De kommer ind med toget fra London.
Det er ran, at byen er fyldt igen.
Så får vi bådene ud på hajfiskeri.
Husker du den krabat, vi fangede inden krigen?
- Goddag, frue. -Goddag.
- Er De bestyreren? -Ja. Kan jeg hjælpe Dem?
Jeg vil gerne have et værelse og bad.
Beklager, frue. Der er helt optaget.
- Har De intet ledigt? -Jeg beklager.
Folk har ikke kunnet besøge denne det af kysten...
-så vi er helt optaget. -Jeg forstår.
- Er der et tog til Plymouth i aften? -Ja. Klokken 20.57.
Kan jeg efterlade min taske og frakke her?
Naturligvis, frue. Jeg lægger det ind på kontoret.
Hvordan finder jeg den gamle bydel?
Gå ud og til højre og lige op ad Tregenna Hill.
Tregenna Hill.
Det er korrekt. Gå over kajen og lige op ad bjerget.
- Tak. Jeg finder det. -Selv tak, frue.
QUAY ROAD til TREGENNA HILL
Hej.
- Hej. -Jeg har aldrig set Dem før.
Er De turist?
Ja, det er jeg vel.
Min mor siger, turisterne vokser om sommeren.
Hun har ret.
- De er amerikaner, ikke? -Jo.
Brian, så er der te.
Jeg håber ikke, han generede Dem.
Har De det godt?
Hør, kom indenfor og sid ned et øjeblik. Det er helt i orden.
Kom og sæt Dem herovre.
Vil De have en kop te?
- Tak. -Godt Jeg har kedelen over.
Har De det bedre? De ser bleg ud.
Jeg har overanstrengt mig i dag.
Jeg har været syg i London og er stadig ved at komme mig.
Jeg hedder Kay Trevor.
Jeg hedder Sara Scott.
- Er det Deres første besøg i St. Giles? -Ja.
Hvad synes De om det? Eller har De ikke besluttet Dem endnu?
Jeg har kun været her i en time.
Så har De kun været en tur rundt i byen og tilbage igen.
Lad mig se.
Den venstre er i orden, men den højre gik fri.
Min far sagde, der er en bygning i New York, der er så høj...
at der er lys på for at advare flyene, så de ikke kommer for tæt på.
Det er Empire State Building.
Jeg ville gerne bygge noget, der er så højt. Så ville jeg stå på toppen...
og røre ved skyerne, der svæver forbi.
Brian har arvet sin fars fantasi.
Du har drukket din mælk, skat. Så kan du gå ud og lege.
Bor De i St. Giles, eller er De her kun i dag?
Jeg skal tilbage til Plymouth.
Jeg ville have overnattet, men der er ingen ledige værelser.
Hvilken skam. Jeg kender nogen, der tager gæster ind.
Jeg kan ringe til dem og spørge, om de har et værelse.
Tak, men det er bedre, at jeg tager til Plymouth.
- Skibet til New York afgår tidligt. -Jeg forstår.
Bestyreren af hotellet sagde, der var et tog ved 20.30-tiden.
Hvad skal De lave i mellemtiden?
Jeg er på kroen. Min kuffen er der.
Det er da ikke sjovt! De kan blive her og slappe af...
og spise middag med os.
Tak, men...
Restauranterne er lige så fyldte som hotellerne.
Og jeg kan få fat på en hummer. Kan De lide hummer?
Ja.
Jeg har lagt ham i seng. Jeg er stadig større end ham.
Jeg håber ikke, han generede Dem for meget med alle spørgsmålene.
Jeg nød det.
Godt, fordi han spurgte, om De ville komme op og sige godnat.
- De har gjort indtryk. -Tror De det?
Han taler kun om, at jeg skal pakke hans ting...
så han kan rejse med Dem og komme op i Empire State Building.
- Så kan jeg ikke sige nej. -Jeg følger Dem op.
Er New England det samme som England?
Det er næsten det samme.
Det er bare meget koldt om vinteren med sne op til ørerne.
Til dine, eller til mine?
Dine.
Og om sommeren breder himlen sig som et stod, blåt sejl.
Hvad lavede du der?
Da jeg var en lille pige...
plejede jeg at kigge på mændene, der trykte min fars avis.
Der var en lugt af blæk og en snurren fra maskinerne.
Hvad betyder "snurren"?
Det er den lyd, maskinerne laver.
Hvis jeg tog til Amerika, hvem skulle jeg så lege med der?
Der er mange piger og drenge på din alder.
Har du nogen børn?
Nej.
Nu slukker vi lyset, Brian.
Det er over din sengetid.
- Jeg kan sove længe i morgen. -Nej. Kom så, nu.
Godnat, skat. Sig godnat til frøken Scott.
- Godnat, frøken Scott. -Godnat, Brian.
Vil De have en drink, før De går?
- Ja, tak. -Kom med ned i arbejdsværelset.
Er der noget galt?
Nej, det er bare musikken.
Jeg kan slukke.
Musik bringer altid minderne tilbage, ikke sandt?
Minder den Dem om nogen?
Det sværeste ved at miste nogen...
er, når man ikke venter det.
Følelsen af ting, der ikke blev sagt...
ikke blev gjort..
Jeg kan fortælle Dem noget, der hjalp mig.
Jeg indså, det ikke nyttede at kæmpe imod sorgen.
Jeg lod den bare komme...
og efter lidt tid var der noget inden i mig, der sagde:
"Godt, du kan klare det."
Derefter var det nemmere.
Hvad med den drink?
I nogen tid efter min mands død...
kunne jeg ikke gå herind uden at bryde grædende sammen.
Kender De denne linje fra Biblen:
"Og stederne, der kendte dem, skal ikke kendes ved dem mere"?
Ja. Jeg kender den.
Min mand arbejdede for BBC. Det er kopier af hans udsendelser.
Måske har De hørt nogle af dem, da De var i London?
Ja, det gjorde jeg-
Han lavede en række optagelser på stedet.
Den bedste var, da han beskrev, hvordan de skilte en bombe ad.
Det gjorde mig bange bare at lytte til det.
Hvor længe var De i London?
Omkring tre måneder. Jeg arbejder for en amerikansk avis.
Jeg har skrevet artikler om folk i London.
- Kommer De lige fra Amerika? -Nej. Jeg var først i Frankrig. Paris.
Mark og jeg var der ofte før krigen.
Det er en skøn by. Vi var ved at slå os ned der.
Livet har det med...
at være afventende, indtil man er allermest lykkelig...
og så, når man har et stod smil på læberne...
får man et ordentligt slag i hovedet.
Forstår De, hvad jeg mener?
Jeg arbejder for en avis.
Det er mit job at rapportere om, hvad livet gør mod folk.
Skål.
Jeg må hellere gå. Jeg skal nå toget til Plymouth.
Det kan De desværre ikke nå nu. Jeg vidste slet ikke, hvad klokken var.
Kan jeg ikke tage en taxa?
Ikke på denne tid.
Men mit skib sejler tidligt i morgen.
Hvorfor bliver De ikke her i nat og tager et tidligt tog?
- Det kan jeg ikke. -De skal nok komme i god tid.
Og jeg er sikker på, Brian har masser af spørgsmål...
han gerne vil stille Dem under morgenmaden.
Kom, jeg viser Dem værelset.
- Godnat, hr. Polwonh. -Godnat, Sam.
Frøken Scott?
Skibskro.
Godmorgen, det er fru Trevor. Kan De hjælpe mig?
Ja, fru Trevor?
Checkede der en frøken Sara Scott ind hos jer i går aftes?
Nej, ingen checkede ind. Vi har været fyldt op i flere dage.
Okay, tak.
- Nummer, tak. -Hallo. Fire-syv, tak.
Hallo.
Alan, det er Kay.
Hej.
Hør, der er sket noget mærkeligt. Kan du komme forbi?
- Det er ikke alvorligt, vel? - Jeg ved ikke.
Jeg kommer med det samme.
Så jeg bad hende om at blive.
Hvornår tror du, hun forlod huset?
Det ved jeg ikke. Hun sov ikke i sengen.
Det bekymrer mig, Alan. Hun virkede mærkelig.
Hun har nerverne uden på tøjet.
Hun ser ud, som jeg gjorde efter Marks død.
Hvad hed hun?
Scott. Sara Scott.
Jamen, jeg...
Jeg er sikker på, alt er i orden.
Det var den måde, hun betragtede alting på.
Som om hun så alting for sidste gang.
Jeg går hen på politistationen.
Jeg ringer til lægen.
Hallo? Otte-fem, tak.
Hallo, doktor Meade? Det er fru Trevor.
Ja. Jeg tænkte, om De kunne komme herover.
Der er sket lidt af en ulykke.
Mange tak. Farvel.
Doktor Meade siger, De snart er frisk som regnvejret igen.
Er det en diagnose eller en vejrudsigt?
Han er meget dygtig, selv om han vakler lidt rundt.
Han har skrevet til Deres læge i London og forklaret ham alt.
Jeg kan ikke huske, jeg fortalte ham om min læge.
Doktor Aldridge. Det fortalte De den første dag.
Har De det varmt nok?
Ja, det er fint, tak.
Jeg vil savne Dem, når De tager af sted.
Under krigen var Brian og jeg helt alene...
men vi ventede altid på Mark, og det hjalp med at få tiden til at gå.
Og nu fylder jeg tiden ud med ekstra arbejde.
Det gør ikke noget.
Da Mark var her...
syntes jeg, at St. Giles var det mest perfekte sted i verden.
Det er sæd, at når man er sammen med den man elsker...
-bliver hele stedet smukt. -Ja, det ved jeg.
Det har været godt at have en at passe på. Jeg følte mig nyttig igen.
Og Brian har været fri for at for meget opmærksomhed.
Han vil have, at De bliver.
Hvorfor bliver De ikke?
Jeg ville gerne, men alle mine ting er på vej til New York.
De kom i det mindste med skibet.
Når kontoret finder ud af, jeg ikke er med, kommer de efter mig.
De har Deres arbejde.
Mit arbejde har mig.
Ja, jeg forstår.
Men De kan købe alt, De har brug for i butikkerne her.
Og De kan skrive til New York...
og fortælle dem, at De dækker den mest spændende historie...
og at De ikke kan tage af sted, før De er færdig.
Hvad skal jeg aflevere, når jeg kommer hjem?
Det kan De tænke over, mens jeg henter noget papir.
- Hvordan har du det, frøken Scott? -Fint, tak.
- Godt -Jeg spildte limen.
- På hvad? -På mig selv!
Jeg får ham lige fri.
Jeg ville være kommet forbi tidligere.
Men jeg tænkte, at det måske ikke var klogt.
Jeg ved, det var et chok at se mig her.
Ja, jeg troede...
At jeg døde sammen med Mark?
Næsten. Jeg var på hospitalet i en måned.
På flyet...
sagde Mark noget der?
- Om dig? -Ja.
Det husker jeg ikke.
Eller du vil ikke huske.
Ændrer det noget?
Kay siger, hun har bedt dig om at blive i et stykke tid.
Ja, det gjorde hun.
Det sagde du, at du ikke kunne.
Hør, hvis du mener, du kan rejse...
har jeg ikke nok benzin til at køre til London...
men jeg kan klare den til Torquay.
Der findes gode hoteller der.
Og mens du er der, kan du arrangere rejsen hjem.
Hvad skal jeg sige til Kay?
Jeg skal nok forklare det.
Hvorfor tror du, at du har ret til at bryde ind nu?
Jeg forsøger bare at forhindre, at Kay bliver såret.
Jeg sårer hende ikke.
Hvis du bliver, finder hun ud af det før eller senere.
Og det bliver ikke fra mig.
Heller ikke fra mig.
Hvis du ikke kan klare det...
ringer jeg til dit kontor og beder dem booke rejsen.
Det er sødt af dig.
Det var så lidt.
Men jeg tror, jeg kan klare det selv.
Lad mig vide, hvad du beslutter.
Alan.
Sig mig engang.
Hvad sagde Mark?
Ingenting.
Før stiften rundt om her.
Ikke i min finger!
- Du sagde, vi skulle ud at sejle. -Bare sig til.
I dag.
Okay, i dag-
Jeg henter mine støvler.
Hvad skal du i aften, Kay?
Jeg tror, jeg bliver hjemme.
Er Sara ikke rask nok til at være alene?
Nej, egentlig ikke.
Jeg henter dig kl. 19.00. Så kan vi gå i biografen.
En anden gang, Alan.
Jeg er klar!
Stor dreng.
Jeg ringer i morgen. Kom.
Ja?
Hr. Reynolds, jeg har Deres opkald til London.
Doktor Aldridge?
Ja, dette er doktor Aldridge.
Det er Carter Reynolds. Jeg fik Deres telegram.
Jeg er bange for, jeg har nogle foruroligende nyheder om frk. Scott.
Jeg forstår ikke. Hun er på vej til New York.
Nej. Det lader til, at hun tog til en by, der hedder...
St. Giles i Cornwall.
Nåh?
Problemet er, at St. Giles er, hvor Mark Trevor boede.
Hun bor faktisk i hans hus.
Hvad?
Jeg fik et brev fra en doktor Meade, som så til hende.
Han sagde, hun led af et slags chok og bliver for at komme sig.
Vi må få hende væk derfra.
Jeg har desværre ingen ret ti! at blande mig.
Jeg syntes bare, det var min pligt at kontakte en ansvarlig person.
Jeg er naturligvis enig. Hun bør rejse snarest muligt.
Okay, doktor. Tak.
- Du må tænke hurtigt. -På hvad?
- Sara er stadig i England. - Nej, da.
Hun bor i Trevors hus. Vidste du, hun tog derhen?
Hun sagde, hun tog derhen for at kigge på stedet.
Hvordan kunne jeg vide, hun havde tænkt sig at flytte ind?
- Skaf mig en reservation, tak. -Javel.
- Jeg hænger mig selv. -Lad mig vide hvornår, så jeg kan se på.
Hvad tror du, hun laver?
Hvad vil enhver kvinde gerne, når en mand dør?
- Ja? Hvad? -Lægge blomster på hans grav.
Så langt øjet kunne se...
var der røg og ild, der nåede op til himlen fyldt med fly.
og i lyset fra den rasende ild...
så man den døde pilots unge ansigt...
hans øjne var åbne, som om han i døden stadig holdt øje med fjenden.
Flykaptajn William Briggs, piloten som havde tilbragt mange somre...
på landet i området, han lige havde smadret med sine bomber...
stirrede roligt frem, mens han fløj tilbage mod England.
Jeg håber ikke, det gør noget.
Selvfølgelig ikke.
Det er en af de udsendelser, jeg høne i London.
Det var næsten den sidste.
Hvor mange lavede han i alt?
En om ugen, efter de første bombefly kom.
Dem, jeg høne, var meget gode.
Jeg synes, de alle var gode.
Han ville have lavet nogle af dem til en bog.
Ind imellem kom han hjem og prøvede at arbejde på det...
men han havde aldrig tid nok.
Har De tænkt på at gøre noget med dem?
Ja, jeg har tænkt over det...
men jeg ved ikke, hvordan jeg skal samle dem.
Efterlod han nogle noter om, hvordan han ville gøre det?
Nej. Han smed alt væk.
Jeg tænkte på, om det ville være en god ide...
at bruge manuskripterne som det af en større historie.
Hvad mener De?
Tja...
næsten hans egen historie.
Kæde manuskripterne sammen...
med beskrivelser af den mand, der skrev dem...
hans liv herhjemme...
og hvordan det hele ændrede sig under krigen.
Det er fantastisk!
Men jeg får brug for Deres hjælp.
Brian var min guide gennem dagene og årene i Marks liv, inden vi mødtes.
Gennem hans øjne oplevede jeg St. Giles, som Mark havde kendt den.
Jeg mødte mennesker, der boede der, som han var vokset op med...
og jeg følte, jeg kendte dem.
Her lå hans barndomsskole...
hvor hans lærer nu underviste hans søn.
Det blev ti! min landsby...
mit folk...
mit liv.
Hvad var det, Mark sagde?
”Hele dagen kan man høre den ensomme lyd fra mågerne...
”og man kan indstille uret efter tidevandets kommen og gåen.”
Vores tid sammen var kort og forjaget...
men nu så jeg hans tidløse verden af havet og himlen.
Selv glæden ved varme aftener foran pejsen var min.
Jeg spolede tiden tilbage og snød tiden.
Jeg samler de år sammen, jeg gik glip af.
De tilhører mig nu.
Det er så klan, Sara, og levende.
Jeg tror, det er nok for i dag.
Det er sæd, du fremstiller ham på en måde, som jeg ikke kendte før.
Jeg har forsøgt at fange alle sider af hans personlighed.
Du har gjort mere end det. Forstår du, hans arbejde i London...
tog ham først og fremmest væk fra mig...
og hans død gjorde det ligesom permanent.
Men nu bringer du ham tilbage.
Jeg åbner.
Hej.
Godmorgen, unge mand. Er fru Trevor hjemme?
Hun er på indkøb. Men frøken Scott er her.
Vil du sige til hende, at hun har fået besøg?
Ja.
Der er en for at se dig.
- Hun kommer. -Tak.
- Carter! -Hej, Sara.
Hvornår er du...
Jeg er lige kommet fra London.
Du ser godt ud, Sara. Luften her gør dig godt.
Undskyld. Jeg skulle have skrevet, jeg var okay.
Jeg havde alligevel planlagt at komme herover.
Jeg tænkte, at jeg ville hente dig og tage dig med hjem.
Nu da du har mistet din retningssans...
vil jeg ikke lade dig ude af syne.
Jeg kan ikke rejse lige nu. Måske om nogle dage.
Jeg hører, at dette er Mark Trevors hus.
Ja.
Hans kone og søn bor her stadig, gør de ikke?
Carter, det var ikke min mening at blive.
Jeg ville bare se byen og huset, og så tage af sted igen.
- Det er noget tid siden. -Ja, jeg er her endnu.
Sådan så han altså ud, hvad? Jeg mødte ham aldrig i London.
Jeg troede aldrig, jeg ville få chancen for at møde ham eller hans kone.
Det er nok dumt af mig at spørge, om hun ved, hvem du er.
- Hun ved det ikke. -Sara, hvad laver du?
Venter på, at hun skal finde ud af det?
- Jeg rejser jo snart -Hvad holder dig tilbage?
Jeg har noget, jeg skal afslutte.
Carter, dette er Kay Trevor. Dette er Carter Reynolds.
- Goddag. -Goddag.
Carter ejer avisen, jeg arbejder for.
Jeg håber ikke, du tager hende med.
Det talte vi netop om.
Vi må måske lukke ned, hvis vi ikke får Saras klumme tilbage.
Det er nok sandt. Hun skriver vidunderligt.
En af de bedste.
Har du fonalt hr. Reynolds om dit arbejde her?
Nej, jeg har ikke haft tid.
Hvad for noget arbejde?
Kays mand lavede udsendelser for BBC.
Han omkom i en flyulykke lige inden krigens slutning.
Det er jeg ked af at høre.
Og jeg hjælper med at lave udsendelserne til en bog.
Jeg forstår.
Sara har brugt timer på at samle oplysninger om min mands liv.
Det lyder interessant. Jeg vil gerne se, hvad du har lavet.
Det er først færdigt om et par dage.
- Så rejser du vel derefter? -Ja.
Hun bliver desværre nok nødt til at afslutte den i New York.
Jeg kommer til at savne hende.
Det gør De sikken.
- Bliver De til middag, hr. Reynolds? -Meget gerne.
- Er det ikke ubelejligt? -Slet ikke.
Sagde du ikke, du skulle arbejde i aften, Carter?
Jeg sender bare et par telegrammer og kommer igen.
Så lad os holde en fest. Jeg får fat på Alan.
Jeg må tjekke viktualierummet.
- Carter, jeg vil have, at du rejser. -Det vil jeg også.
- Når du er klar, rejser vi. -Jeg er ikke klar endnu.
Hvorfor ikke? Du kan afslutte det i New York.
Kay bad mig hjælpe med båndene. Jeg gør det for hende!
- Sara, du er klogere end det. -Det er sandt.
Du arbejder bare, hvad? Det er ikke personligt.
Okay, da tiden er knap, skal jeg sige dig, hvad vi gør:
Jeg hjælper dig med dem. Jeg skriver godt.
Jeg har ikke brug for din hjælp.
Er det for privat?
Carter, vær sød at lade mig være i fred.
Sara, jeg rejste ikke 3000 mit for at sige hej. Du skal med hjem.
Sig farvel til fru Trevor for mig. Jeg er tilbage til middag.
Hvad lavede De under krigen, hr. Thompson?
Jeg var hos BBC.
- Virkelig? -Alan arbejdede med min mand.
- Jeg forstår. -Uden for udsendelserne.
Jeg var Marks assistent.
Det må have været spændende.
Det var det, nogle gange.
Fru Trevor fortæller, at hun og Sara...
er ved at lave nogle af hans udsendelser til en bog.
- Det er sandt. -Hjælper De dem med det?
Nej.
Jeg ville tro, hr. Thompson kunne være nyttig.
Han kunne komme med værdifulde tekniske råd.
Det kan jeg stadig bruge.
Jeg ved ikke, om jeg har tid.
Synes du ikke, bogen er en god ide?
Jo, da, en fin ide.
Hvor længe bliver De i England, hr. Reynolds?
Kun i kon tid. Jeg ville gerne blive længere.
Jeg vil gerne se London komme ovenpå igen, stade forfra...
uden mørklægningen.
Der må være en vidunderlig følelse af frihed nu.
Var De i London under krigen?
Ikke meget.
Jeg måtte blive i St. Giles for at holde Brian væk fra urolighederne.
Der var kun mig til at holde øje med ham...
så jeg måtte blive her.
Det er nok en af krigens værste onder:
adskillelsen af folk, mænd og koner.
Ja, at skulle vente på posten hver dag.
Det meste af tiden venter man i angst.
Kom Deres mand ofte hjem?
Ret ofte, da han startede sit arbejde, men ikke så meget de sidste måneder.
Ingen havde tid til sidst.
Det kan jeg forestille mig.
Det var hektiske dage for alle.
Ja, det ved jeg. Jeg har aldrig følt mig så ensom...
som jeg gjorde der.
Da Mark startede sine udsendelser...
var hans breve fulde af begejstring. Alt, hvad han så, gjorde indtryk...
og han skrev til mig, så jeg kunne føle mig en det af det.
Til sidst blev brevene færre.
Bare kone beskeder.
Jeg tror, han var meget presset.
Ja. Det var vi alle.
Havde du noget brandy?
Ja. Det glemte jeg.
- Kom og hjælp mig med glassene. -Okay.
Hvad prøver du at gøre, Carter?
Hvis du ikke ved det, Sara, så lykkedes det ikke.
Tror du ikke, jeg føler skyld nok, er det det?
Fordi Mark var hos mig i de dage, så holdt jeg ham fra hende?
Du må ikke tage ham fra hende igen.
- Det gør jeg heller ikke... -Sara, kan du ikke se det?
Jeg vil gerne udbringe en skål.
- Hr. Reynolds. -Tak.
For Sara.
- Bestyrer. -J a?
- Har De nogle tomme telegrafer? -Jeg tror, vi har nogle et sted.
- Hr. Reynolds? -Hej. Sid ned.
- Tak. -Vil De have en drink?
- Værsgo, hr. Reynolds. -Tak.
- Hvad vil De have? -Jeg tager en øl, tak.
- To af dem. -To øl. Javel.
Hvad vil De?
Hvis De har et øjeblik, vil jeg gerne tale med Dem om i går.
Hvad tænker De på, hr. Thompson?
Sara. Hvorfor lod De hende komme herned?
Lod hende komme? Jeg sagde til en af mine ansatte...
han skulle få hende på skibet.
Måske forstod han det ikke, for hun nåede det ikke.
- Hun misser ikke det næste. -Kan jeg stole på det?
Jeg følger hende selv ombord.
- To øl, d'herrer. -Tak.
- Tak. -Skål.
Hvad er Deres interesse i alt det her?
- Kay Trevor. -Ja, det tænkte jeg.
Jeg vil ikke se til, mens tingene former sig, så hun bliver såret.
Et par aftener mere som i går aftes...
Okay, lad os komme til sagen. Hvad med i går?
Mens Mark og Sara var sammen i London...
blev hans breve til Kay kortere og kortere.
Det sagde hun.
Hun følte, at noget var helt galt...
men inden hun fandt ud af sandheden, døde han.
Hun tog det selvfølgelig hårdt...
men hun kom sig og begyndte at leve igen.
Hun tillod sig ikke at tænke på den sidste tid.
Kun på de gode tider, da de var sammen.
- Og så? - Nu roder Sara op i det igen.
- De mener skriveriet. -Skriveri? Hun åbner graven.
Og De er bange for, at Kay kommer nærmere sandheden?
De må få Sara væk herfra.
Hr. Thompson, De er bange for, at Kay finder ud af, hvem Sara er...
fordi De ikke vil se hende såret.
Jeg kan sige Dem, at det heller ikke vil hjælpe Sara.
Hun er der ikke for udsigtens skyld eller for at såre Kay.
Hvis hun vidste, hvad hun lavede, ville hun straks rejse sin vej.
Hr. Thompson, vi er i samme båd...
og ved ikke, hvilken retning vi skal sejle.
Der er en død mand, Mark Trevor, der holder fast i to kvinder.
Det er en hård nød at knække.
Jeg prøver at forstå det.
Hvis De finder en løsning, så lad mig vide det...
for jeg har ikke meget tid.
Giv mig din frakke. Jeg hænger den op at tørre.
Jeg er drivvåd .
Jeg har ofte tænkt på, hvordan du holder sådan en orden her.
Der kommer en dame her hver dag og smider rundt med tingene.
Sæt dig endelig ned.
Syntes du om filmen?
Ja, jeg elsker film, der ender med den døende skurk, der kravler op...
ad kirketrinene.
Gennemhullet, som en Schweizisk ost.
Den er varm om et øjeblik.
Det var en dejlig aften, Alan. Tak.
Det var godt at se dig le igen.
Vil du have noget at drikke?
Nej, tak.
Det er underligt at være her igen.
Jeg husker, da Mark og jeg plejede at komme her...
og vi alle tre plejede at skændes og le.
Ja, det var dejlige aftener.
Alan, hvorfor gør du sådan?
Hvad mener du?
Vender dig bod, når jeg nævner Marks navn?
Undskyld. Det vidste jeg ikke, jeg gjorde.
Jeg har tænkt meget på de sidste uger...
hvor Mark skrev de kode, rastløse breve.
Alan, du var hans ven.
Du må ikke skjule noget nu. Hvad skete der med ham?
Det ved jeg ikke.
Men du var altid sammen med ham.
Han arbejdede hårdt, dag og nat.
Han havde aldrig fri.
Du lyder ikke overbevisende. Fortæl mig sandheden.
Det har jeg gjort-
Nej. Du undgik det. Hvorfor?
- Hvad skjuler du? -Der er intet at skjule.
Var der en anden?
Vær nu ikke dum.
Jeg vil vide det! Var der?
Kay, vær nu sød.
Forelskede han sig i en anden?
Hør her, Kay. Mark elskede dig.
Gør nu ikke dig selv ondt.
Nej!
Mor!
Brian!
Brian, hvad er der? Fortæl, hvad der er galt.
Jeg drømte.
Græd ikke. Fortæl, hvad du drømte.
Jeg så far, og der var lys i hans arbejdsværelse, og han var der.
Det er ikke noget at være bange for, skat.
Jeg ville tale med ham, men han ville ikke.
Lad være. Læg dig ned, Brian, og sov.
Sådan.
Men hvis han ikke er væk, hvorfor vil han så ikke tale med mig?
Hvad mener du, skat?
Mor taler altid om ham, og du taler altid om ham.
Han kommer tilbage, gør han ikke?
Nej, Brian, han kommer ikke tilbage.
Så, nu skal jeg putte dig, så falder du i søvn med det samme.
Dygtig dreng.
Hvor er mor?
Hun kommer snart Hun skulle i biografen.
Har du det godt nu?
Det ved jeg ikke.
Selvfølgelig har du det.
Og du får ikke flere drømme af den slags. Det lover jeg.
- Godnat -Godnat
De kunne prøve hajfiskeri som underholdning.
Det vil nok være mere underholdende for hajen.
Undskyld mig.
Skibskro. Javist. Bliv lige hængende.
Hr. Reynolds.
- Telefon. -Tak.
Hallo?
- Carter? -Sara?
Ja.
Du skal komme og få mig væk herfra.
Hvad er der sket?
Jeg kan ikke fortælle det nu. Skynd dig.
Jeg er på Vel'-
Kay?
Det begyndte at regne.
Vi tog hjem til Alan for at vente, indtil det stoppede.
Hvad er der galt, Kay? Kan du fortælle mig det?
Jeg fandt ud af, hvorfor Mark stoppede med at skrive.
Han mødte en i London og blev forelsket i hende.
Det er jo åbenlyst.
Alan sagde ikke noget, men jeg kunne se det i hans øjne.
Jeg kan ikke tænke på andet end, "Hvordan var hun?
"Arbejdede hun for ham? Var hun smuk?"
Kay, hør her.
Jeg kan ikke gøre for det, jeg må vide det!
Jeg vil ikke have besøg.
Hvad er der galt?
- Hun har fundet ud af det. -Hvad?
Nej, ikke om mig, bare at der var en anden.
Carter, jeg må fortælle hende det.
- Gør det ikke. -Jeg er nødt til det!
- Tag dig sammen. Lad os komme væk. -Nej.
Vil du blive og se hende lide?
- Jeg vil fortælle, hvem jeg er. -Hvad nytte gør det?
Hvis jeg ikke var kommet, var dette aldrig sket.
Jeg bragte ham tilbage.
Okay, hun ved det nu, men hvorfor sige, det var dig?
Hvad kunne være mere ondt?
At lade hende pine sig selv med, hvem det var.
At spekulere, uvisheden.
- Hvis du siger det, slagter hun dig. -Det ved jeg.
Så?
Jeg fortæller hende det.
Skal jeg være der, når du siger det?
Du må gerne vente, når jeg kommer ud.
Med et stod net?
Det største.
- Godnat, hr. Polwonh. -Godnat, Sam.
Sara .
Undskyld, hvis jeg gjorde dig forlegen.
Det gjorde du ikke.
Det skræmte mig.
Det ved jeg.
Kay, kan du huske min første nat her?
Du fortalte mig om Marks død...
og om hvordan du konfronterede det.
Ja, det kan jeg godt huske.
Du fortalte det, fordi du følte, jeg led på samme måde.
Du havde ret. Det gjorde jeg.
Mark og jeg mødtes for tre måneder siden i London.
Mødtes du og Mark?
Vi forelskede os.
Hvorfor fortæller du mig det?
Du skal vide, hvem det var.
Hvad laver du her? Hvorfor korn du hertil?
Kay, jeg kendte ham knap nok.
Jeg ville se, hvordan han boede, inden jeg forlod England.
Jeg spurgte dig, hvad du laver i mit hus.
Jeg ville ikke være kommet ind, tro mig.
Jeg gik gennem byen og kom forbi huset.
Jeg så Brian...
og da han talte til mig, kunne jeg ikke gå igen.
Så inviterede du mig ind.
Jeg kunne ikke gøre for det. Forstår du ikke det?
Åh, jo, jeg forstår.
Det er mange ting, jeg forstår nu.
Hvorfor du ville være venner...
hvorfor du hjalp med udsendelserne, og hvorfor du blev her i huset.
Kay, vær nu sød.
Hvad vil du? Tage Mark fra mig...
selv efter hans død?
Sig blot, hvad du vil.
Beklager, Sara.
Jeg hjalp dig ikke nok.
Ingen kan forvente, at du kan skrive om ham...
uden at kende alle detaljerne.
Det skal jeg prøve at gøre bedre nu.
Vi blev gift i den landsby.
Receptionen var i dette rum. Vi tilbragte bryllupsnatten i dette hus.
Vil du vide, hvad han sagde til mig den nat...
og alle de andre nætter, vi var sammen?
Og så blev Brian født. Skal jeg fortælle dig om det...
eller fandt du ud af det i London?
Jeg vidste ikke, Mark var gift, før dagen før han døde.
Naturligvis ikke.
Og det var mig, der inviterede dig ind. Du ville ikke ind.
Og Marks billede blev ødelagt ved et uheld.
Du strejfede det, du holdt ikke om det.
Jeg har hørt nok.
Jeg vil ikke høre flere løgne. Jeg vil have, du skal gå din vej.
Ikke før jeg har sagt dette:
Jeg elskede Mark af hele mit hjerte.
Han ville tilbage til dig og Brian.
Jeg var bare en, han havde mødt og ville forlade.
Han ville være her hos alt det, han elskede, som jeg elskede ham.
Vær sød at gå.
Jeg henter mine ting.
Der bliver lidt ventetid. Jeg finder en ledig kupé.
Tak.
Vi har nogle dage i New York, så tager vi til San Francisco.
Du skal se, hvordan konferencerne fungerer.
Og derefter?
Mod øst. Slutningen kommer snart der, og du skal dække den.
Er du klar til det?
Det bliver godt at arbejde igen.
Kom denne vej, hr.
Sara!
Vent på mig indenfor, Carter.
- Sara. -Hvad er det?
Jeg ville sige farvel.
Farvel, Kay.
Send Brian et billede af Empire State Building.
Det skal jeg nok.
Farvel.
SLUT